23.976 Romanian from DVD-PAL RETAiL
În anii vulnerabili ai tinereții mele,
tata m-a sfătuit ceva.
"Încearcă să vezi mereu ce e mai bun în oameni", spunea el.
De aceea, în general nu judec oamenii.
Dar până și eu am limitele mele.
Pe vremea aceea, cu toții beam prea mult.
Cu cât eram mai în armonie cu vremurile,
cu atât beam mai mult.
Și niciunul din noi nu a adus ceva nou.
SANATORIUL PERKINS
Când m-am întors de la New York, eram scârbit.
NUME: NICK CARRAWAY
Înțeleg, dle Carraway...
Scârbit de toți și de toate.
ALCOOLISM CRONIC, INSOMNII, FURIE, ANXIETATE, DEPRESIE
Un singur om nu mă scârbea.
Unul sigur ?
Dle Carraway ?
Gatsby...
Erai prieten cu el ?
A fost...
Cea mai optimistă persoană pe care am întâlnit-o vreodată.
Și probabil nu voi întâlni altul ca el.
Avea o sensibilitate deosebită.
Era...
Ca un aparat care înregistrează cutremurele de la 16.000 km distanță.
Unde l-ai cunoscut ?
La o petrecere,
la New York.
În vara anului 1922, ritmul orașului se apropia
de paroxism.
Prețul acțiunilor atinsese cote record
și sectorul financiar era în plină creștere.
Petrecerile erau mai opulente.
Spectacolele, mai extravagante.
Clădirile erau mai înalte.
Lumea era mai libertină și prohibiția avusese efectul opus,
făcând alcoolul mai ieftin.
Firmele de pe Wall Street îi atrăgeau pe tinerii ambițioși.
Și eu mă număram printre ei.
Închiriasem o casă la 30 km de oraș, în Long Island.
Locuiam la West Egg,
într-o căbănuță înghesuită între conacele noilor îmbogățiți.
Îmi cumpărasem o grămadă de cărți despre credite, bănci și investiții.
Lucruri noi pentru mine.
- Bursa a atins un maxim istoric. - Piața e în creștere !
Desigur, nimic nu e 100% sigur. Eu nu mi-aș investi toți banii.
La Yale, visam să devin scriitor...
ULISE DE JAMES JOYCE
...dar apoi am renunțat.
Sub strălucirea soarelui și verdele copacilor,
mi-am pus în cap să-mi petrec vara studiind.
Și probabil așa aș fi făcut,
dacă nu erau marile distracții care mă chemau
de dincolo de zidurile acelui castel uriaș
deținut de un domn pe care nu-l cunoscusem încă,
pe nume Gatsby.
Deci era vecinul tău. Vecinul meu.
Da...
Dacă mă gândesc bine, povestea acelei veri a început
în seara când am mers la cină la verișoara mea, Daisy.
Locuia de cealaltă parte a golfului, în East Egg, fieful vechii protipendade.
Soțul ei era moștenitorul uneia din cele mai bogate familii din America.
Îl chema Tom Buchanan.
Am fost colegi la Yale, el era
un sportiv-vedetă. Dar acum, zilele sale de glorie trecuseră
- ...și se mulțumea... - La telefon, dle Buchanan.
Eu sunt. ...cu alte treburi. Ți-am spus să nu mă suni aici.
Boaz !
Shakespeare ! Tom !
- Cum merge marele roman american ? - Acum sunt broker la Walter Chase.
Ce zici să ieșim în oraș după cină ?
- Nu pot. - Ne vedem cu amicii.
- Am o zi importantă la serviciu mâine. - Prostii ! Mergem.
Campionii Americii !
Vezi ? M-au făcut cine sunt azi.
Am jucat la Forest Hills cu prințul de Wales. Un fătălău !
Trebuie să domini viața, Nick ! Dacă ești în stare de ceva.
Henri, unde ești ?
Închide ușile !
Scuze. Mulțumesc.
Tu ești, dragul meu ?
Daisy Buchanan, "fata de aur". Emana o căldură fără rezerve.
Ca și cum aș fi fost persoana pe care-și dorea cel mai mult s-o vadă.
Mi se simte lipsa la Chicago ?
Da. Cel puțin zece oameni îți transmit urări de bine. Minunat...
Jelesc după tine. Plâng după tine ! Nu te cred !
- Nu te cred ! - Strigă: "Daisy Buchanan,
- ...nu putem trăi fără tine !" - Sunt paralizată de fericire !
Jordan Baker, celebra jucătoare de golf.
Era cea mai înfricoșătoare persoană pe care o cunoscusem.
Ți-am văzut poze pe coperta Sporting Life.
Sunt Nick Carraway.
Dar mi-a plăcut să o privesc.
Stau pe canapeaua aia de o veșnicie !
În vara asta, o să vă combin. O să vă împing în debarale
și cu barca pe mare !
- Nu te ascult ! - Nick, Daisy mi-a spus
că te-ai mutat în West Egg și te amesteci
cu ariviștii aceia primitivi.
Căsuța mea e o cutie de carton de 80 $ pe lună.
Viața ta e adorabilă !
- Știu pe cineva în West Egg. - Eu nu știu pe nimeni în partea aia.
Trebuie să-l știi pe Gatsby.
Gatsby ?
Care Gatsby ?
Doamnă, cina e servită !
Vrei să auzi un secret de familie ?
- De-asta am venit. - E despre nasul majordomului.
Am dat din lac în puț. Nu-mi place cuvântul ăsta.
Am auzit un zvon cum că te însori cu o fată din Vest.
- Nu, sunt prea sărac. - Trebuie să fie moși, să moară repede.
- Putem vorbi despre altceva ? - Despre recoltă.
Mă faci să mă simt necivilizat, Daisy. Civilizația se duce naibii !
Ai citit Ascensiunea imperiilor de culoare,
de Goddard ? Toată lumea ar trebui s-o citească.
Ideea e că noi, rasa dominantă,
trebuie să fim atenți, altfel celelalte rase vor prelua controlul.
Tom e tare profund în ultima vreme. Citește cărți cu cuvinte lungi.
S-a dovedit științific ! Trebuie să-i ținem sub papuc.
Reședința Buchanan.
Domnul Wilson, de la service.
Domnule Buchanan ! Mă scuzați, mă întorc imediat.
Mă scuzați.
Domnul Gatsby, de care spuneai... Mă străduiesc. ...e vecinul meu.
Nu vorbi ! Vreau să aud ce se întâmplă.
Nu-mi pasă ce faci... E vreo problemă ?
- Credeam că știe toată lumea. - Eu nu știu.
- Tom are o amantă la New York. - O amantă ?
Ar trebui să aibă bunul-simț să nu sune la ora cinei, nu-i așa ?
- Îți cer prea mult ? - Daisy, nu face o scenă.
Îmi place să te văd la masă la mine, Nicky ! Îmi amintești de un trandafir.
- E ca un trandafir, nu ? - După cină...
- Nu sunt trandafir. - Nick voia să ieșim în oraș, nu ?
- Nicky, mai rămâi ! - Mâine mă duc devreme la muncă.
- Avem așa multe de discutat ! - Bem un pahar, două.
Nimeni
nu putea ignora țârâitul strident al celui de-al cincilea oaspete.
- Nicky... - Ce ?
Vezi tu... Cred că totul e groaznic, oricum.
- Serios ? - Da.
Am fost peste tot și am făcut de toate.
Sunt nefericită, Nicky.
Sunt cinică în toate privințele.
Fetița ta vorbește, mănâncă și toate cele ?
Pammy ?
Da, desigur.
Când s-a născut Pammy,
Tom era Dumnezeu știe unde...
cu Dumnezeu știe cine.
Am întrebat asistenta dacă e băiat sau fată.
Mi-a spus că e fată. Și eu am plâns.
"Mă bucur că e fată. Și sper să fie proastă.
Așa e cel mai bine pentru o fată în lumea asta.
Să fie frumoasă și proastă".
Lucrurile prețioase și frumoase se ofilesc așa repede...
Și nu se mai întorc.
Când am ajuns acasă, am observat că pe docul
vecinului meu se profila o siluetă.
Și ceva mi-a spus că era
domnul Gatsby.
Părea că vrea să atingă ceva în întuneric.
Lumina verde...
Nu mai vreau să vorbesc despre asta.
Atunci scrie.
- Să scriu ? - Da.
De ce ?
JURNALUL PACIENTULUI
Chiar tu spuneai că scrisul te alină.
În fine... pe alții nu prea i-a alinat.
Nu am talent.
Nu e nevoie să-l citească nimeni. Poți să-i dai foc.
- Despre ce să scriu ? - Despre orice.
Orice te ajută. O amintire,
un gând, un loc.
Scrie.
Un loc...
Valea Cenușii era un loc grotesc.
Groapa de gunoi a New Yorkului, la jumătatea drumului spre West Egg,
unde cărbunele ars care propulsa marele oraș în expansiune
era aruncat de oameni care se mișcau fantomatic
și se dezintegrau deja în aerul prăfuit.
Această fermă fantastică era supravegheată de dr. T. J. Eckleburg,
un oftalmolog uitat, ai cărui ochi se profilau, gânditori, peste ea
precum ochii lui Dumnezeu.
Tom mă invitase în oraș, aparent ca să prânzim la Yale Club,
dar ziua a luat o întorsătură neașteptată.
Vino !
- Vino ! - Cum adică ?
Ai încredere în mine !
- Ce facem ? - Hei, unde plecați ?
Sări !
- Ce faceți ? - Hai, sări !
Tom !
Doamne sfinte...
Tom, stai puțin !
Domină, Nick ! Domină !
VÂNZĂRI-CUMPĂRĂRI MAȘINI
Bună, Wilson, cum îți merge ?
Nu mă plâng.
- Când îmi vinzi mașina aia ? - Omul meu lucrează încă la ea.
- Lucrează cam încet, nu ? - Mai bine o vând în altă parte.
Nu, nu, nu. Nu asta voiam să spun !
Dacă e vorba de afaceri, vorbește cu mine.
Adu niște scaune, să putem sta jos !
Sigur.
Hai să discutăm despre afaceri. Aduc niște scaune.
- Myrtle, ai tu grijă de... - Grăbește-te !
- Bună. - Bună.
Dle Buchanan, vreți ceva dulce ?
- Nu, mersi. - Nu ?
- Dnă Wilson, el e Nick Carraway. - Încântată !
Nick e scriitor. De fapt, sunt broker.
Vreau să urci în primul tren. Acum ? Da.
Pot să iau câinele ? Pentru apartament ? Cum vrei tu.
- Dle Buchanan, vreți un suc ? - Nu, mersi.
Sun-o pe soră-ta, o să-l placă. Nu e nevoie, mulțumesc.
Catherine e splendidă, o spun cunoscătorii. Nu pot.
Hei ! Vrei să se simtă Myrtle prost ?
Nu fi nepoliticos !
Eu sunt Catherine. Nu ne distrăm ?
Nu cred că e momentul potrivit. Eu plec. Sunt niște oameni...
- Bună ! - Chester, ăsta trebuie să fie vărul.
Ești adorabil ! Mulțumesc. Chester McKee, încântat.
Nick Carraway. Hai, nu mă placi ? O plantă...
Myrtle !
Myrtle, draga mea !
Chiar trebuie să plec. Myrtle, dă-le oamenilor de băut.
- Tom, eu am plecat. - Nick. Nick, stai !
- Trebuie să plec. - Prostii !
- Du-te și vorbește cu Catherine. - Mă simt prost, Daisy e verișoara mea.
Nick, îmi amintesc din facultate că-ți place să te uiți.
Nu te judec ! Avem toată vara la dispoziție.
Vrei să te uiți din tribune sau vrei să participi la meci ?
Participă ! Nu suntem de nasul tău ?
Hai ! Hai...
Se uită din tribune sau participă ?
Scoate-ți pălăria și rămâi puțin cu noi.
- Nick, și McKee e artist. - Mă ocup cu fotografia.
Și Nick e artist. Nu ! Nu sunt. Serios ?
- Cochetez cu scrisul, dar... - Serios ? Și tu stai în Long Island ?
- La West Egg. - Am fost la o petrecere acolo
acum o lună. La un tip, Gatsbys. Îl știi ?
E vecinul meu.
E văr cu kaiserul Wilhelm. Știi, regele malefic al Germaniei.
McKee, ia pozează ăsta !
Nu sunt model din ăla ! Dar poți să mă pozezi dacă vrei.
Niciuna nu-și suportă soțul.
Nici ei nu-i place Wilson ? E un nemernic slinos.
Nu, mersi. Mă simt la fel de bine și dacă nu beau.
Am niște pastile de nervi de la un doctor din Queens.
- Vrei una ? - Nu, mersi, nervii mei sunt bine.
Mă îmbătasem doar de două ori în viață.
Și a doua oară a fost în după-amiaza aceea.
În seara aceea, în apartamentul pe care Tom îl ținea pentru Myrtle,
am fost animați de un soi de nebunie chimică.
O dorință care ne-a cuprins, fierbinte, pe toți.
Și, dintr-o dată, a început să-mi placă New Yorkul.
E mai bine decât la clubul Yale !
La înălțime, deasupra orașului,
ferestrele noastre galbene își adăugau secretele lor
pentru trecătorii care priveau de pe stradă.
Eram și eu în pielea lui, privind în sus și întrebându-mă.
Eram înăuntru, dar eram în afară.
Captivat și dezgustat, în același timp,
de inepuizabila diversitate a vieții.
N-ai dreptul să-i rostești numele !
Daisy, Daisy, Daisy !
- N-ai dreptul să-l spui ! - Ba spun când...
- Dumnezeule, ești nebun ! - Târfă !
Chem poliția !
Nu am idee cum am ajuns acasă,
dar știu că m-am trezit
cu senzația incomodă că Gatsby mă urmărea.
Că te urmărea ?
Da.
Gatsby mă urmărea mereu.
Și de unde știai asta ?
Am primit o invitație.
Am fost singurul.
Adică nimeni, cu excepția mea,
nu a primit vreodată o invitație din partea lui Gatsby.
Restul New Yorkului venea neinvitat.
Tot orașul, îngrămădit în automobile.
Și tot weekendul, în fiecare weekend,
acești oameni ajungeau la Gatsby.
Adică toată lumea, de toate condițiile sociale,
din toate colțurile New Yorkului,
precum un carnaval caleidoscopic,
se revărsa pe ușa lui Gatsby.
Poftiți invitația mea.
Domnule, invitația mea...
Pe aici !
Hei !
Un caravanserai de editori milionari cu "asistentele" lor blonde.
Moștenitoare care-și comparau averile pe plaja lui Gatsby.
Șeful meu, Walter Chase, care pierdea bani la mesele de ruletă.
Ziariști de scandal
alături de gangsteri și politicieni, făcând schimb de numere de telefon.
Vedete de cinema.
Regizori de pe Broadway, apărători ai moralității
și liceeni.
Și Ewing Klipspringer, un îndoielnic urmaș al lui Beethoven.
Știți unde-l pot găsi pe dl Gatsby ? Locuiesc chiar alături.
Gatsby ? Nu l-am văzut niciodată pe dl Gatsby.
Nimeni nu l-a văzut.
Singur și un pic jenat, am hotărât să mă îmbăt criță.
Mă gândeam eu că e posibil să te văd pe aici !
- Bună. - Mi-am amintit că stai alături.
E ca un parc de distracții ! Mergem ?
- Ai primit invitație ? - N-ai nevoie de invitație la Gatsby.
În fine, eu am fost invitat. Se pare că sunt singurul.
Cine e Gatsby ăsta ?
- A fost spion german în război. - Teddy Barton, Nick Carraway.
- Spion german ? - Nu, e asasinul kaiserului.
Am auzit că a omorât un om.
Așa e. Omoară de plăcere, gratis.
Ce se știe sigur e că este putred de bogat.
- Doar nu crezi că a omorât oameni. - Hai să-l găsim și îl poți întreba !
Doamnelor și domnilor, va urca pe scenă
incredibila Gilda Gray !
Charleston !
Dl Gatsby ?
Vino !
Dar te înșeli !
Eu sunt misteriosul domn Gatsby.
N-o să-l găsiți.
Casa aceasta și tot ce se află în ea
fac parte dintr-un complex travesti.
Dar domnul Gatsby nu există.
- Prostii ! L-am întâlnit. - Serios ? Pe care din ei ?
Pe prinț ? Pe spion ?
Pe criminal ?
Eu nu am găsit pe nimeni
care să știe ceva despre adevăratul domn Gatsby.
Nu-mi pasă !
Dă petreceri mari și mie-mi plac petrecerile mari.
Sunt așa intime ! La petrecerile mici nu ai intimitate.
Dar dacă e așa, care e rostul petrecerilor ăstora ?
Asta, dragul meu, este întrebarea.
- Îmi acorzi acest dans ? - Fătălău sărăntoc ce ești !
Ți-o fur, Carraway !
Doamnelor și domnilor, istoria lumii prin jazz
și focuri de artificii !
- Nick, vino ! - Uită-te în jur !
Fetele bogate nu-și iau soți sărăntoci.
E a mea !
Parcă te cunosc. N-ai fost în divizia a 3-a în război ?
- Ba da, în batalionul 9. - Eu eram în batalionul 7.
- Știam eu că te cunosc ! Te distrezi ? - Da, e incredibil aici !
Eu locuiesc alături.
Mi-a trimis invitație, se pare că sunt singurul.
- Încă nu l-am cunoscut pe dl Gatsby. - Nimeni nu l-a văzut.
Cică e văr de-al treilea cu kaiserul și de-al doilea cu diavolul.
Mă tem că n-am fost o gazdă prea bună.
Vezi tu...
Eu sunt Gatsby.
Tu ești...
Zâmbetul lui era unul dintre acelea rare,
cu care te întâlnești doar de câteva ori în viață.
Părea să te înțeleagă și să creadă în tine,
așa cum voiai să fii înțeles și încurajat.
Îmi pare rău, bătrâne, credeam că știi. Nu știu ce să spun...
Te rog să mă ierți ! Nu-i nimic. Am băut mult.
Dle Gatsby, un telefon de la Chicago.
Vin imediat.
Ies la plimbare cu hidroavionul mâine-dimineață.
Vrei să vii cu mine ?
- La ce oră ? - Când îți convine ție.
Foarte drăguț din partea ta.
Mă bucur că te revăd, dră Baker.
Dacă vrei ceva, te rog să ceri, bătrâne.
Mă scuzați. Ne vedem mai încolo.
Mă așteptam să fie...
- Bătrân și gras ? - Da.
Tinerii nu apar, nonșalanți, de nicăieri și cumpără palate în Long Island.
Mi-a spus odată că a studiat la Oxford.
- Dar eu nu cred. - De ce nu ?
Nu știu. Dar nu cred că a fost acolo.
Mă scuzați...
Dră Baker, dl Gatsby ar dori să vorbească cu dv. între patru ochi.
- Cu mine ? - Da, doamnă.
Nick !
Am aflat ceva absolut șocant !
Unde-ai fost ? Ne așteaptă mașina.
E uimitor ! Acum totul capătă logică.
Totul e clar !
Vino !
Ce să fie clar ? Totul ! E nebunie curată !
Trebuie să plecăm. Uite că te tachinez, deși am jurat că nu spun.
Spune-mi ! Îmi pare rău, am jurat ! Am jurat că nu spun !
Îmi pare rău că ți-am răpit-o, bătrâne.
- Nu uita, mâine zburăm cu hidroavionul. - Da.
Dle Gatsby, vă caută de la Philadelphia.
- Noapte bună, bătrâne ! - Noapte bună.
Și mulțumesc !
Ce e, ai rămas fără benzină ?
Nick, să vii în vizită ! Te invit la ceai săptămâna viitoare.
Sunt în cartea de telefon ! O să te sun.
Ne-am plimbat cu hidroavionul.
Și am mai fost la două dintre petrecerile lui.
Ba chiar am făcut plajă pe plaja lui.
Dar, doctore, mi-am dat seama
că nu știam absolut nimic despre Gatsby.
Până când...
E frumoasă, nu-i așa, bătrâne ? N-ai mai văzut-o ?
E făcută toată la comandă. Cu motor supraalimentat.
Îmbracă-te, ieșim să luăm prânzul !
- În fine... - Da.
Bătrâne, ia spune, ce părere ai despre mine ?
- Ce părere am ? - Da, ce părere ai.
Nu vreau să-ți faci o idee greșită din acuzațiile bizare pe care le auzi.
Toate sunt minciuni, îți garantez. Ai auzit poveștile.
O să-ți spun adevărul adevărat. Vin dintr-o familie bogată din Midwest.
Din păcate, nu mai am pe nimeni.
Am crescut în America, dar am studiat la Oxford, pentru că toți înaintașii mei
au mers acolo. E o tradiție de familie.
Felul cum vorbea...
Nu-i de mirare că lumea credea că minte.
După moartea alor mei, am moștenit o avere uriașă.
Am trăit ca un prinț în toate capitalele Europei.
- În Europa ? - Da, în Europa !
La Paris, la Veneția, la Roma, la Viena,
la Zurich, la Helsinki, la Moscova și Istanbul,
colecționând giuvaieruri, mai ales rubine, vânând animale mari,
pictând câte ceva, doar pentru mine... Și încercând să uit ceva trist.
Și când credeam că mai tras de păr nu se poate...
- Apoi a izbucnit războiul. - A devenit
erou de război, învingând de unul singur armata germană.
În pădurea Argonne, am dus două detașamente de mitraliori...
Erau de cinci ori mai mulți. Un spațiu de 800 m...
Niciun neamț nu mai era viu ! Am stat acolo două zile întregi.
Erau grămezi de morți. Doar 130 de soldați, cu 16 mitraliere ușoare.
Toate guvernele aliate m-au decorat, chiar și Muntenegru !
Uite, asta e din Muntenegru.
"Maiorului Jay Gatsby,
- ...pentru vitejie deosebită". - Da !
Și port mereu cu mine o amintire a vremurilor de la Oxford.
A fost făcută la colegiul Trinity. În stânga mea
- ...e contele de Doncaster. - Ce puteam să spun ?
Fotografia era fără îndoială, autentică. E posibil să fi fost adevărat ?
Dar, desigur, nu trebuie să mă crezi pe cuvânt.
Azi te prezint unuia din cei mai distinși oameni de afaceri din New York,
domnul Meyer Wolfshiem, prietenul meu.
- El va confirma tot ce ți-am spus. - Nu e necesar.
Ba da, este.
Trebuie să știi câte ceva despre mine. N-aș vrea să crezi că sunt...
N-aș vrea să crezi că sunt un nimeni.
Vezi tu, bătrâne, azi îți voi cere ceva important.
- Ceva important ? - Da.
Dra Baker îți va explica totul azi, când veți lua ceaiul împreună.
Ce-are a face Jordan cu asta ?
Te asigur că nu e nimic necurat.
Dra Baker e o sportivă cinstită, nu ar face ceva incorect.
Trage pe dreapta !
- Trage pe dreapta ! - Bine, bătrâne !
Am înțeles, o să vă cunosc data viitoare, dle Gatsby !
- Mă scuzați. - Mulțumesc.
Un prieten de la Oxford ?
I-am făcut o favoare șefului poliției.
Acum îmi trimite felicitări de Crăciun.
Cred că și el o să fie la restaurant.
Când am ajuns la pod, eram foarte derutat.
Nu mai știam ce să cred.
Dar când vezi orașul de pe podul Queensboro,
îți pare că îl vezi pentru prima oară,
că îți promite mistere nemaivăzute
și toată frumusețea din lume.
"Orice se poate întâmpla acum, după ce am trecut
podul", mi-am zis. Absolut orice.
Chiar și Gatsby.
Băiete drag !
Meyer... Ce bine miroși !
Nici cu tine nu mi-e rușine !
Dle Carraway, el e bunul meu prieten, dl Meyer Wolfshiem.
- Mă bucur că te cunosc. - Eu mă bucur.
Știu totul despre tine.
- Dl Gatsby vorbește mereu de tine. - Serios ?
Mergem ?
Vino !
Hai să luăm prânzul împreună.
Afară cu tine !
Lasă-mă în pace !
Spune-i lui Walter Chase să-și țină gura, altfel nu primește nimic.
- Discutăm mai târziu. - Un cocteil cu whisky, dle Gatsby ?
Bine. Ai grijă și de amicul meu !
Ia te uită cine a venit ! Vezi pumnii ăștia ?
- El va fi campionul greilor ! - Transmite-i salutări șefului tău.
Hei, Jay, ești arestat !
Ai grijă, dle comisar-șef, ai devenit dependent de jazz !
- Ăla e șeful poliției. - Dle Gatsby, masa dv. e gata.
- Gatsby ! - Mă bucur că te văd.
Minunat !
Ai grijă la masa de joc, dle senator !
O să pariez și pentru tine, Jay !
Luăm homarul. E decorat cu trufe și ierburi aromate.
Cum e în asigurări, dle Carraway ?
- Bine, mulțumesc - Am înțeles că-ți cauți
- ...niște relații de afaceri. - Nu, nu !
Nu, nu ! Nu e vorba de el, Meyer.
El e prietenul de care ți-am povestit.
Mă scuzi ! Am încurcat persoanele.
Acum vă rog să mă scuzați, mă duc să dau un telefon.
Cum merge, dle senator ? Ce domn !
Dintr-una din cele mai bune familii din Midwest.
Din nefericire, au decedat toți.
Când am avut plăcerea să-l cunosc pe dl Gatsby, chiar după război,
am înțeles că am descoperit un domn rasat.
Un erou de război ! Ce medalii are...
Și...
Și a studiat la Oxford.
- Știi de Oxford ? - Da, am auzit.
Poți avea încredere într-un asemenea om în ce privește femeile măritate.
Când e vorba de un prieten, cineva ca tine,
nici nu s-ar uita la soția aceluia.
- Nu sunt însurat. - Dar lucrezi pe Wall Street, nu ?
Da.
Te uiți la acul meu de cravată ?
Un specimen minunat de molar de om.
Domnilor...
- E totul în regulă ? - Da, sigur.
Vorbeam despre nevestele altora.
- Nevestele altora ? - Da.
Eu nu mai am treabă aici. Vă las
să vorbiți despre sport și despre femei.
Nevestele altora...
Bună, doamnelor !
Cine e ? E actor ?
Meyer ? Nu, e jucător de cărți.
El a aranjat Campionatul mondial din 1919.
- L-a aranjat ? - Da.
Cum a reușit ?
A prins ocazia, presupun.
E foarte inteligent.
Bătrâne, referitor la dra Baker și rugămintea de care am vorbit...
Nick !
Tom, ce surpriză !
- Ce mai faci ? - Bine, mulțumesc.
Daisy e foarte supărată că n-ai mai sunat.
Dle Gatsby, el e dl Buchanan.
Încântat de cunoștință !
Da...
Nu mă așteptam să te găsesc în "templul virtuții".
Luam prânzul cu dl Gatsby.
- Vă pot ajuta cu ceva ? - Jordan Baker, celebra sportivă ?
Am văzut-o, mulțumesc. Aici erai !
Ce plănuiți, tu și Gatsby ?
Domnul va... Scuză-mă. Te rog, ia loc. E ciudat !
M-a luat cu mașina lui galbenă și mi-a povestit viața lui...
Te aude lumea ! Ce vrea să mă roage așa important ?
Vrea s-o inviți pe Daisy la ceai.
Daisy ?
Și Gatsby...
De ce ? Nu știu cum să încep.
Vezi tu, nu mi-am dat seama până ieri-seară
că l-am mai văzut pe dl Gatsby.
Acum cinci ani, la Louisville.
În ziua aceea îmi luasem pantofi englezești de golf noi.
Daisy era de departe fata cea mai curtată de ofițerii de la Camp Taylor.
Bună, Jordan.
Unul din ei stătea în mașină cu ea.
Era Gatsby.
Și o privea așa cum vor toate fetele să fie privite.
- Spune-mi ce s-a întâmplat. - Nu știu.
Atacați !
Gatsby a fost trimis la război.
Când războiul s-a terminat, Daisy l-a așteptat.
Dar dintr-un motiv necunoscut, Gatsby nu s-a putut întoarce.
Un an mai târziu, a apărut Tom Buchanan și a cucerit-o.
I-a dăruit un șirag de perle de 350.000 $.
Dar în dimineața nunții,
- ...Daisy a primit o scrisoare. - Spune-le că Daisy s-a răzgândit !
- Ce înseamnă asta ? - Daisy, te rog !
- Dă-mi-o ! - Nu...
Lasă-mă în pace ! Nimeni nu trebuie să afle.
- Ce scria în scrisoare ? - Nu știu.
N-a vrut să-mi spună. Dar era prea târziu.
În acea zi, la ora 17,00, Daisy Fay s-a măritat cu Tom Buchanan
cu mai mult fast decât se văzuse vreodată la Louisville.
După luna de miere, ne-am văzut la Santa Barbara.
A fost emoționant, nu mai văzusem o fată care să-și iubească atât soțul.
După o săptămână, Tom a avut un accident.
Era cu o cameristă de la hotelul Santa Barbara.
Au scris toate ziarele...
- E o coincidență ciudată. - Ce anume ?
Casa lui Gatsby e chiar de partea cealaltă a golfului.
Nu e o coincidență ! A cumpărat-o ca să fie aproape de ea.
Și dă petrecerile acelea sperând că va veni și ea într-o seară.
Tot timpul întreabă de Daisy. Dar eu am fost prima care o cunoștea.
Toate astea pentru o fată pe care n-a văzut-o de cinci ani !
Și acum vrea s-o invit la ceai.
Câtă decență !
- Te uimește, nu-i așa ? - Bună seara, dragilor !
Unde mergeți, copii ?
- În Long Island, vă rog. - Și tu crezi
că ar trebui s-o invit. Dar Daisy vrea să-l vadă pe Gatsby ?
Daisy nu trebuie să știe !
Trebuie doar s-o inviți și el să apară "întâmplător".
Îmi amintesc că nu știam ce să fac.
Era bine s-o aduc pe verișoara mea Daisy, femeie măritată,
laolaltă cu un bărbat pe care abia dacă-l cunoșteam ?
Când m-am întors, toată casa lui Gatsby era luminată
ca pentru o altă petrecere.
Dar nu se auzea niciun sunet.
- Mulțumesc. - Noapte bună !
Casa ta parcă e Expoziția internațională sau un parc de distracții !
- Serios ? - Da.
Mă uitam în câteva dintre camere. Ce zici să mergem
la parcul de distracții ? Mergem cu mașina mea, dacă vrei.
E târziu.
Atunci să înotăm în piscină, n-am folosit-o toată vara.
Trebuie să merg la culcare.
Bine...
Cu plăcere !
- Sunt de acord s-o invit pe Daisy la ceai. - E-n regulă, eu...
Când îți convine ? Dar ție ? Nu vreau să te deranjezi !
- E bine poimâine ? - Poimâine ?
Păi...
Trebuie tunsă iarba.
Uite ce e, bătrâne... Nu câștigi prea mult, așa-i ?
- Nu prea. - Iartă-mă că îndrăznesc...
Eu am o afacere colaterală, ca să spun așa.
Mă înțelegi ? Vinzi obligațiuni, nu ?
Încerc să vând.
E vorba de ceva confidențial, dar ai putea face ceva bani....
Nu, mulțumesc, am suficientă treabă. Nu e nevoie să ai de-a face cu Wolfshiem.
Vreau să-ți fac o favoare, Jay, atâta tot.
Da, și cu plăcere.
- O favoare ? - Da.
Noapte bună !
Bună dimineața !
Un ziar a scris că ploaia se va opri pe la patru.
Cred că era Journal.
Luați-o la dreapta, domnilor. În sufragerie. Mulțumesc !
E totul în regulă ? Iarba arată frumos.
Iarba ? Care iarbă ?
Am cumpărat prăjituri !
Ai tot ce-ți trebuie ? Poate ar mai trebui niște flori.
Cred că au făcut treabă bună, nu ? Foarte bună.
Crezi că e exagerat ?
Cred că e așa cum vrei tu. Și eu cred la fel.
Nu pot aștepta toată ziua. Plec !
E doar patru fără două minute ! Nu vine nimeni, e prea...
Ea e !
Chiar aici stai ?
Da, îmi place.
De ce m-ai chemat singură ? Ești îndrăgostit de mine ?
E secretul "castelului Carraway".
- Spune-i șoferului tău să plece. - Întoarce-te într-o oră, Ferdie !
Îl cheamă Ferdie.
Dumnezeule !
Nu-mi vine să cred !
Ai jefuit o seră ?
Chiar e îndrăgostit de mine...
Te rog...
- E ciudat... - Ce e ciudat ?
Ce faci ?
Mă bucur mult că te revăd.
Și eu, că te revăd pe tine.
Noi ne-am... Noi...
Ne cunoaștem.
Chem imediat pe cineva să-l repare.
Îmi cer scuze pentru ceas.
Era vechi. Dar foarte frumos ! Foarte frumos.
- Nu ne-am văzut de mulți ani. - În noiembrie se fac cinci.
Ceai ? Da, mulțumesc. Mersi, dragă.
Lămâie, zahăr ? Niciuna. Și eu tot simplu îl beau, mersi.
Am treabă în oraș. Mă întorc repede !
Nick, trebuie să vorbim. Da, mă întorc imediat !
E o mare greșeală ! Am făcut o greșeală uriașă !
Ești doar stânjenit. Și Daisy se simte la fel.
- E stânjenită și ea ? - Da. La fel ca tine.
Nu vorbi așa tare ! Te porți copilărește !
Și ești nepoliticos. Daisy e singură și...
Când mă gândesc la povestea mea de până acum,
îmi amintesc că, pentru a doua oară în vara aceea,
păstram secretele altcuiva.
Încă o dată, eram înăuntru,
dar eram și afară.
S-a oprit ploaia !
Da, așa este.
Ce părere ai, Daisy ?
Vino să vezi !
Nicky, ce ciudat !
Uite, e casa mea.
Acolo, de cealaltă parte a golfului.
Știu.
Și eu am aceeași priveliște de la mine de acasă.
Unde e casa ta ?
Nick,
vă invit pe tine și pe Daisy în vizită la mine. Aș vrea să-i arăt casa.
Sigur vrei să vin și eu ? Absolut, bătrâne !
Absolut.
Ladner, deschide poarta. Deschideți poarta !
Am adus poarta de la un castel din Normandia.
- Jay, e magnifică ! - Îți place ?
La nebunie !
- Dar cum poți să locuiești singur în ea ? - Nu sunt singur.
Casa mea e mereu plină de oameni interesanți și faimoși.
Vino !
Casa arată bine, nu ? Vezi cum pică lumina pe fațadă ?
E splendidă.
Haideți ! Vreau turul de onoare !
Să știi că mie-mi place orice e modern. Stoarce portocalele.
Sucul iese pe acolo.
Vreți să jucăm golf ?
Știi că sunt campioană, nu ? Grozav ! Dă-i bătaie !
Grozavă cameră, nu ? Ultimul răcnet.
Să-ți arăt cum se face. Nick, filmează !
O să lovească mingea. Sunt gata. Ferea !
N-am pic de finețe.
Pregătiți de prim-plan ? Nu vreau să uit nimic. Strălucești !
E demnă de coperta revistei Vogue, nu ?
Pornește camera !
- Unde ați plecat ? - Mai încet !
Mai încet !
Ce frumoasă e !
- Wurlitzer, făcută la comandă. - Cântă cineva la ea ?
Klipspringer. Treziți-l pe Ewing ! Desigur. Muzică !
- Și apoi putem dansa toată noaptea ! - Ewing e un geniu, cântă la orice.
- Charleston ! - Cu ea, totul arată splendid, nu-i așa ?
Am pe cineva în Anglia care-mi cumpără haine.
N-am mai văzut așa ceva ! Asta e pentru tine.
Îmi trimite haine la începutul fiecărui sezon.
Astea sunt de mătase. Jay ! Astea, de flanel... Sunt minunate !
Bumbac indian... Termină, Jay ! De in...
Nicky, e nebun ! N-am ce să-ți fac. Flanel...
Va trebui să le împăturești la loc ! O să le strici !
Jay, termină !
- Aici ! - Nu, Jay !
Ce este ?
Daisy, draga mea, ce este ?
Sunt tristă.
De ce ? Pentru că...
Cinci ani pierduți erau captivi pe buzele lui Daisy.
Dar nu a reușit să spună decât...
De ce ?
Pentru că n-am mai văzut cămăși atât de frumoase.
Dacă nu era ceață,
se vedea lumina verde.
Care lumină verde ?
Cea care arde toată noaptea la capătul docului tău.
Cred că Gatsby și-a dat atunci seama
că uriașa importanță a acelei lumini dispăruse pe vecie.
Acum era din nou doar o lumină verde, la capătul unui doc.
Și comoara sa de obiecte vrăjite se micșorase cu unul.
Cine e ăsta ? Tatăl tău ? Nu, e domnul Dan Cody, bătrâne.
Nu mai trăiește. A fost prietenul meu cel mai bun, demult.
Nu mi-ai spus că ai avut freză "banană". Sau iaht.
Vino să-ți arăt ceva.
Stai jos.
Astea sunt tăieturi din ziare pe care le-am strâns.
Despre tine.
Mi-ai păstrat scrisorile !
Asta a fost prima mea poză cu tine.
- Îți amintești de scrisoarea asta ? - Nu ne putem pierde,
nu putem zădărnici dragostea asta minunată. Vino acasă !
DAISY FAY SE LOGODEȘTE
Te voi aștepta și voi spera
că fiecare vis lung despre tine se va adeveri.
Mă scuzați.
- Domnule, Slagle e la Detroit. - Nu pot vorbi acum.
Sigur știe ce e acela un oraș mic ! Nu, tu să mă asculți !
Am spus un oraș mic.
Sunt sigur că știe ce e aia !
Nu ne e de niciun folos dacă el crede că Detroit e orășel, ai înțeles ?
Vorbim mai târziu, bătrâne. Bine.
Klipspringer !
Cred că s-a trezit.
Mergem ?
Aș vrea să fi făcut toate lucrurile posibile doar cu tine.
Toată viața mea.
Aș vrea să fie mereu așa.
Va fi.
Măcar dacă lui Gatsby i-ar fi fost destul s-o țină pe Daisy în brațe...
Dar avea planuri mărețe pentru viața lui și pentru rolul lui Daisy în ea.
Abia la sfârșitul acelei veri,
în ultima seară când l-am văzut pe Gatsby,
mi-a povestit despre viața pe care o visa încă din copilărie.
Vezi dumneata, doctore,
numele adevărat al lui Gatsby era...
James Gatz.
Părinții lui erau fermieri săraci din Dakota de Nord.
Dar el nu i-a considerat părinții lui.
În închipuirea sa, era un fiu al lui Dumnezeu,
pe care-l aștepta un destin glorios.
Și, în întâmpinarea acestuia, la 16 ani, Gatz a fugit de acasă.
Într-o zi, de pe coasta lacului Superior, a văzut un iaht în pericol.
A vâslit până la el și a salvat iahtul
și pe căpitanul său, milionarul alcoolic Dan Cody.
Unde-i barca ?
O să intrăm în banc ! Domnule, intrăm în banc !
Ce naiba faci...
- ...bătrâne ? - Aceasta era
ocazia lui și a profitat de ea. Atunci am hotărât
să-mi spun Jay Gatsby.
A dus iahtul la mal și a început să-și construiască viitorul.
Gatsby a dat dovadă de pricepere și ambiție.
Și timp de cinci ani, cei doi au înconjurat lumea.
Era de treabă bătrânul Dan. El m-a învățat tot.
Să se îmbrace, să se poarte și să vorbească elevat.
Jay Gatsby. Arată bine, nu-i așa ?
Spera să-l moștenească pe Cody.
- ...bătrâne ? - Dar când Cody a murit,
averea i-a fost luată de familia acestuia.
Gatsby a rămas cu știința de a face pe domnul,
dar era, din nou, sărac-lipit.
URIAȘA AVERE A LUI GATSBY
Dar în iulie, Gatsby era deja pe prima pagină a ziarelor.
GATSBY INVESTEȘTE ÎN ZGÂRIE-NORI
DE UNDE AI BANII, GATSBY ? ZVONURILE FANTEZISTE
De unde avea banii ?
Întreg New Yorkul voia să știe.
Și Tom își punea aceeași întrebare
când a însoțit-o pe Daisy la una din petrecerile sclipitoare ale lui Gatsby.
Mă întorc imediat.
Mulți nou-îmbogățiți sunt
- ...contrabandiști mizerabili, să știi. - Gatsby nu.
El e om de afaceri. A făcut bani din farmacii. Ei, na...
Vi-l prezint pe senatorul Gulick. El e
- ...dl Carraway. - Dle senator...
- Doamna Buchanan. - Încântat !
- Asemenea ! - Și dl Buchanan, jucătorul de polo.
- Nu sunt jucător de polo. - Mă bucur să cunosc un Buchanan.
- Dle senator, ne vedem la masa de zaruri. - Aș prefera să nu fiu "jucătorul de polo".
Tom, fii mândru de realizările tale !
- Pot să vă arăt casa ? - Sigur că da.
Veți recunoaște multă lume de care ați auzit.
Noi nu prea ieșim în lume. Nu recunosc
- ...pe nimeni. - Serios ?
- Poate o știți pe doamna de acolo. - E Marlene Wood ! Îi ador filmele !
Vrei să i te prezint ?
Aș prefera să nu fiu jucătorul de polo.
Așa mult îmi plac petrecerile astea !
Frumos dans !
Cred că ne-am mai întâlnit, dle Buchanan. Cam acum o lună.
Așa este. Erai cu Nick.
- La frizerie. - Nu, mulțumesc.
Exact.
O cunosc pe soția dumitale.
Serios ?
Da.
Dle Gatsby...
- A venit dl Slagle. - Nu acum !
"Zaruri, Boxuri & Chitări" interpretează "Foxtrot" !
Domnule Buchanan...
Vă supărați ?
Desigur că nu.
Cred că o să mă distrez și singur.
În caz că trebuie să notezi vreo adresă...
La o parte, vă rog. Pardon !
Încă o petrecere reușită ! Fiți atent la îmblânzitoarea de șerpi.
Toate astea sunt rodul imaginației tale ?
Nu.
Vezi tu, am ținut mereu cont de tine,
în orice idee, în orice decizie.
Dacă ceva nu îți place, schimb.
Totul e perfect.
Din imaginația ta perfectă, irezistibilă.
Mă întreb unde naiba a cunoscut-o pe Daisy.
- Te găsesc mai încolo. - Bine.
Vino !
Pardon !
Mulțumesc.
Ai văzut-o cumva pe nevastă-mea ?
Nu.
De ceva vreme...
Un whisky.
Ciudat, senatorul a văzut-o jos.
Aș vrea să putem fugi în lume...
- Să fugim în lume ? - Nu.
Daisy, așa ceva n-ar fi respectabil.
Stai în zonă, Nick ?
- Da, stau chiar alături. - Serios ?
Vom locui aici... în casa aceasta.
Noi doi, împreună.
Draga mea...
E timpul să-i spunem lui Tom.
Hai, băieți, valea !
Noapte bună, domnilor !
Ce mai circ...
Mă rog, dacă o vezi,
zi-i că o caut.
Să-i spui !
Ții minte ce bine ne-am distrat ? De ce nu ne mai putem distra așa ?
Bună !
Bună, Nicky. Ne certam.
- Pentru ce ? - Din diverse cauze...
Pentru viitor.
Viitorul imperiilor de culoare.
- Te caută Tom la petrecere. - Domnule...
Dle Gatsby, e vorba de dl Slagle. E foarte nervos.
Mă scuzați.
- Nick, ai tu grijă de ea ? - Sigur.
Gatsby a dispărut să soluționeze o confruntare.
Daisy l-a așteptat...
Dar Gatsby nu s-a putut întoarce.
Mă bazez pe tine să ții în frâu bombele astea cu ceas.
Dar tu nu erai aici și s-a iscat un scandal ! Ce e cu tine, Jay ?
Unde ai fost ? Cu Nicky. Dl Gatsby ne-a arătat proprietatea.
Da, cred că a cheltuit mult pe menajeria asta...
Aș vrea să știu cine e și cu ce se ocupă.
Și voi face tot posibilul să aflu.
Nu știu, întreabă la bucătărie. Stânga !
Puneți astea în garaj, le trimitem înapoi în oraș.
Aici erai ! Daisy tocmai a plecat.
M-a rugat să-ți spun că s-a simțit minunat.
- Nu i-a plăcut. - Ba i-a plăcut !
Nu...
Nu i-a plăcut și nu s-a simțit bine.
Mă simt atât de departe de ea acum... Mi-e foarte greu să-i explic.
- Te referi la petrecere ? - La petrecere ?
Mă doare-n cot de petreceri. Ajunge, domnilor.
Mulțumesc. Și noi mulțumim.
Vezi tu...
Trebuie să-i spună lui Tom că nu l-a iubit niciodată.
- Poftim ? - Da.
Apoi ne vom întoarce la Louisville, la părinții ei.
Părinții ei sunt oameni minunați. Ne vom căsători acolo.
Vom lua totul de la capăt, ca și cum n-ar fi trecut cinci ani.
- Nu e o idee bună să-i ceri prea mult. - Prea mult ?
Nu.
Îmi cer scuze, bătrâne.
E trist, fiindcă mi-e foarte greu s-o fac să înțeleagă.
E foarte greu s-o fac să înțeleagă !
Am acumulat toate aceste lucruri pentru ea și ea vrea să fugim.
- Vrea să lăsăm asta în urmă. - Jay...
- Nu poți reînvia trecutul. - Nu pot reînvia trecutul ?
Nu !
Ba sigur că e posibil ! Sigur că e posibil.
O să fac totul așa cum era înainte.
De atunci, toate s-au încurcat...
A vorbit mult despre trecut, ca și cum ar fi vrut să reînvie ceva.
Dacă aș putea să mă întorc la început...
Dacă aș putea să mă întorc la început, aș reuși s-o regăsesc.
O viziune despre sine care trecuse în dragostea pentru Daisy.
Într-o noapte, la Louisville, acum cinci ani,
Gatsby a nimerit acasă la Daisy cu totul din întâmplare.
M-am dus la ea împreună cu câțiva ofițeri de la Camp Taylor.
Nu mai fusesem într-o casă așa frumoasă.
Îmi acordați următorul dans ?
Uniforma ascundea adevărul, acela că era un tânăr sărac,
care nu avea decât planuri mărețe.
- Daisy, nu alerga ! - Nu alerg.
Ce mulți ofițeri frumoși au venit ! Și din familii foarte bune !
Am știut mereu că pot urca pe scara socială.
Dar puteam urca doar singur.
Știam că, după ce
o voi săruta pe această fată, voi fi legat pe vecie de ea.
Așa că m-am oprit.
M-am oprit și...
Am așteptat.
Am mai așteptat puțin.
A înțeles
că mintea lui nu va mai putea niciodată să zburde
precum gândul dumnezeiesc.
Că dacă se va îndrăgosti, destinul său se va schimba
pentru totdeauna.
Și apoi, mi-am dat frâu liber.
Ea s-a deschis la atingerea lui ca o floare
și întruchiparea s-a desăvârșit.
Știam că pentru un om ca mine, e o mare greșeală să se îndrăgostească.
Am doar 32 de ani, aș ajunge departe dacă aș uita
că am pierdut-o pe Daisy. Dar, bătrâne, viața mea...
Viața mea trebuie să fie astfel.
Trebuie să meargă mereu în sus.
Ea trebuie să se ducă la Tom
și să-i spună că nu l-a iubit niciodată.
Trebuie doar să-i mai dau timp, bătrâne.
Nu-ți face griji, bătrâne !
Pot s-o protejez aici.
Noapte bună, bătrâne !
Te înșeli în privința trecutului !
Te înșeli.
Toată vara, casa vecinului meu răsunase de muzică.
În grădină, bărbații și femeile se perindaseră ca moliile,
printre șoapte, hohote de râs și stele.
Micul dejun. Da. Mulțumesc.
Hohote de râs...
Mulțumesc.
Nu, "printre șoapte, șampanie și stele".
Dar...
După vizita lui Tom și Daisy,
luminile lui Gatsby s-au stins, una câte una.
PALATUL PETRECERILOR
Nu se mai dădeau petreceri.
ÎNCHIS
Daisy îl vizita discret.
Pentru că faima care-i adusese lui Gatsby
satisfacții toată vara devenise acum o amenințare.
CINE E FEMEIA MISTERIOASĂ ?
Nu vreau să mă întorc acasă.
Am auzit că ți-ai concediat toți servitorii.
Daisy vine uneori în vizită, după-amiaza.
Am vrut oameni care să nu bârfească, până hotărâm ce avem de făcut.
Orașele astea sunt foarte apropiate
și bârfele ajung în ziare.
Cu toții sunt oameni pe care Wolfshiem a vrut să-i ajute.
Ce contează, cât timp știu să gătească și să facă patul ?
Nick... Daisy e pregătită !
Mi-a cerut doar ca tu și dra Baker să luați mâine prânzul la ea.
Vii, bătrâne ?
Daisy are nevoie de tine !
Amândoi avem nevoie de tine.
Poți să vii, bătrâne ?
Am citit undeva că Soarele devine mai fierbinte cu fiecare an.
Stați așa... E invers.
Soarele se răcește cu fiecare an.
Ce mi-ar plăcea să navighez în golf astăzi...
Eu stau chiar de partea cealaltă a golfului.
Acolo.
Așa e.
Vezi dumneata, în fiecare noapte, văd
lumina de la capătul docului vostru.
Care lumină ?
Vezi dumneata, dle Buchanan, am vrut să fiu aproape...
- Eu și Daisy am... - E înăbușitor !
Și totul e încurcat ! Ce vom face în după-amiaza aceasta
sau mâine sau în următorii 30 de ani ? Nu fi morbidă !
Cine vrea să mergem în oraș ? În oraș ?
Femeilor le vin niște toane...
Daisy...
Pari atât de calm...
Mereu pari atât de calm...
Parcă ești bărbatul din reclama din Times Square.
Bărbatul cu cămășile acelea frumoase.
Cu acestea, îi spusese lui Gatsby că-l iubește.
Și Tom înțelesese.
Da, hai în oraș ! Vreau și eu.
E o idee minunată ! Henri, aduceți mașina !
Pur și simplu ?
- Nu fumăm întâi o țigară ? - Am fumat destule.
Hai să ne distrăm ! E prea cald să ne agităm.
Daisy, a fost ideea ta ! Și de ce nu ? Hai în oraș !
M-am răzgândit, răutăciosule !
Hai ! Ne luăm o cameră mare la Plaza,
o frapieră, o sticlă de whisky... Și o să fie distractiv.
Hai... A fost ideea ta.
Bine, fie cum vrei tu, Tom. Hai, Jordan !
Vii și dumneata, dle Gatsby ?
Pune două sticle de whisky într-un prosop. Hai, Nick !
Dle Gatsby, ești amabil să iei mașina mea ? Eu o să duc restul lumii
- ...în căruța ta colorată. - Nu cred că mai am benzină.
Ba ai suficientă. Dacă rămân fără, opresc la o drogherie.
Am auzit că în ziua de azi poți cumpăra orice de la drogherii.
Ia-i pe Nick și pe Jordan. Da, de acord. Ne vedem la Plaza.
Eu voi fi la colț, fumând două țigări !
Mă credeți prost, nu-i așa ?
Ei bine, am un al șaselea simț care mă ghidează.
L-am investigat puțin pe tipul ăsta. Și ai aflat că a studiat
...la Oxford ? Poate în New Mexico ! Are costum roz !
Tom, aproape am rămas fără benzină.
Wilson !
Wilson ! Ce aștepți ? Pune-ne niște benzină !
Vrei să-mi pun singur ? Ce, vin aici să admir priveliștea ?
- Scuze, mă simt rău. - De ce ?
- Ce s-a întâmplat ? - Nu știu.
Mă simt epuizat.
- Am mare nevoie de bani. - Ce ?
- Plec cu nevasta în Vest. - Serios, cu nevasta ?
Tom simțea fiori de panică.
Amanta și soția lui, pe care acum o oră le lua de-a gata,
îi scăpau acum de sub control.
Am descoperit ceva în astea două zile.
Și o iau în Vest, fie că vrea, fie că nu.
- Cât îți datorez ? - Un dolar.
- Un dolar douăzeci. - Îți trimit mâine mașina !
Bine !
- Mai deschide o fereastră... - Astea sunt toate.
- Atunci sună după un topor. - Lasă naibii căldura !
- E și mai rea dacă te plângi. - Las-o în pace, bătrâne.
Interesantă expresia asta a ta.
- Care ? - "Bătrâne".
- De unde ai învățat-o ? - Tom, dacă începi să te iei de lume,
nu mai stau aici nicio clipă !
Domnule Gatsby, am înțeles că ești absolvent de la Oxford.
- Nu tocmai. - Ba eu așa am înțeles.
- Da, am studiat acolo. - Sigur...
- Omul în costum roz a fost la Oxford. - Tom !
- Am spus că am studiat acolo. - Te-am auzit.
- Aș vrea să știu când. - Ai vrea să știi când...
Deci, dle Gatsby ?
În 1919. Am stat doar cinci luni.
De aceea nu mă pot numi absolvent de la Oxford.
A fost o răsplată pentru câțiva dintre noi, ofițerii, care am luptat în război.
Îmi venea să mă ridic și să-l felicit pe Gatsby.
Îți pun ceva de băut, Tom.
- Poate așa n-o să te mai simți idiot. - Stai puțin,
vreau să-l mai întreb ceva pe dl Gatsby.
Te rog, dle Buchanan. Spune.
De ce-mi bagi scandal în casă ?
Nu el face scandal, tu faci scandal. Controlează-te puțin !
Să mă controlez ?
A, ultima modă o fi să stai cuminte
și să-l lași pe neica nimeni să-și facă de cap cu nevasta ta !
Dacă asta e ideea, pe mine să nu contați !
Lumea începe să-și bată joc de viața de familie și de instituția familiei
și o să ajungem să aruncăm tot la gunoi și să se căsătorească albii cu negrii !
Soția dumitale nu te iubește.
Nu te-a iubit niciodată. Pe mine mă iubește.
- Nu ești în toate mințile. - Ba da, bătrâne.
Înțelegi... Nu te-a iubit niciodată.
Te-a luat pentru că eu eram sărac și se săturase de așteptat. A fost o greșeală
groaznică, dar în inima ei, n-a iubit alt bărbat în afară de mine.
- Noi plecăm. - Hai acasă !
- Stai jos, Daisy ! - Te rog...
Te rog, stai jos.
Hai, Daisy.
Daisy...
Ce se întâmplă ?
- Spune-mi tot ! - Ți-am spus ce se întâmplă !
Și se întâmplă de cinci ani.
Te vezi cu el... de cinci ani de zile ?
Nu ne-am văzut, nu am putut.
Dar ne-am iubit în tot timpul ăsta. Nu-i așa ?
A, asta e tot ?
Ești nebun !
Nu știu ce-a fost acum cinci ani, atunci n-o cunoșteam pe Daisy.
Și naiba să mă ia dacă pricep cum te-ai apropiat de ea,
dacă nu cumva îi aduceai alimentele la ușa din spate.
Dar restul e o minciună sfruntată !
Daisy m-a iubit când s-a măritat cu mine
...și mă iubește și acum. Nu e așa, îmi pare rău. Ba da !
Ba da, știu că așa e ! Și eu o iubesc pe ea.
Nu...
Te iubesc, Daisy !
Din când în când, mai am câte o escapadă, dar mereu mă întorc.
"O escapadă"... În inima mea e doar ea.
Mă dezguști ! Știi de ce am plecat de la Chicago ?
Mă mir că nu v-a povestit de "escapada" de acolo !
S-a terminat, Daisy, draga mea ! Spune-i adevărul, hai.
Spune-i că nu l-ai iubit niciodată și vei șterge totul cu buretele.
Cum să-l fi putut iubi ? Amintește-ți planul nostru !
Spune-i că nu l-ai iubit niciodată și durerea va fi ștearsă cu buretele !
Daisy ! Daisy, spune-i !
Nu l-am iubit niciodată. Niciodată ?
- Nu. - Nu.
Nici la Kapiolani ?
Nici când te-am dus în brațe de la Punch Bowl, să nu-ți uzi pantofii ?
- Niciodată ? - Te rog, nu...
Daisy !
Poftim, Jay ! Vrei prea mult.
Te iubesc acum, nu ajunge ? Nu pot să desfac ce a fost.
L-am iubit și pe el, odată, dar și pe tine !
Și pe mine ? Și pe...
Minte ! Nici nu știa că trăiești !
Între mine și Daisy sunt lucruri pe care n-o să le știi.
- Și pe care nu le putem uita. - Vreau să vorbesc cu Daisy singură.
Ai întors-o pe dos, bătrâne ! Daisy !
Nici singură n-o să spun că nu l-am iubit !
Nu e așa. Evident că nu e !
De parcă ți-ar păsa ! Îmi pasă ! De acum o să am mai multă grijă de tine.
Nu mai ai grijă de Daisy de acum ! Te părăsește. Prostii !
Ba da ! Nu. Nu mă părăsește !
Nu pentru un escroc de rând ca tine.
Dle Gatsby, cine ești, de fapt ?
Ți-am investigat puțin activitatea. Ești din gașca lui Meyer Wolfshiem !
Te rog, hai acasă ! Vezi tu, el și Wolfshiem au cumpărat multe drogherii
și au vândut alcool de contrabandă !
Și ce dacă, bătrâne ? Nu-mi spune așa !
Și treaba cu drogheriile e măruntă pe lângă schema cu obligațiuni pe care o conduc !
- Și amicul tău Walter Chase participă. - M-am gândit la asta.
Cum de un bancher respectabil ca Walter Chase
ajunge dator până peste urechi la un jidan ca Wolfshiem ?
- Se numește "lăcomie", bătrâne. - Da !
Și jumătate din Wall Street bea pe gratis la bâlciul tău în fiecare weekend.
Mă mir că n-a încercat să te racoleze și pe tine !
Doamne, a încercat... El n-are a face... Cu escrocheria ta.
Daisy...
Daisy ! Nu înțelegi cine e omul ăsta,
cu casa și petrecerile și hainele lui la modă ?
E doar fațada lui Wolfshiem, un gangster.
Profită de oameni respectabili ca Walter Chase.
Singurul lucru respectabil la voi, bătrâne, sunt banii voștri.
Atât. Și am la fel de mulți ca voi. Deci suntem egali.
Nu ! Suntem diferiți.
Eu... Ei... Și ea.
Toți suntem diferiți de tine. Vezi tu, ne naștem diferiți.
E în sângele nostru și nimic din ce faci, spui sau furi,
nimic din ce inventezi nu va schimba asta.
O fată ca Daisy... Taci din gură !
Taci ! Taci din gură !
Taci !
În acel moment, Gatsby arăta
de parcă omorâse, într-adevăr, pe cineva.
Vă rog să primiți... Scuzele mele sincere.
Mi-am pierdut puțin cumpătul.
Așa, domnule Gatsby.
- Arată-ne manierele tale de Oxford. - Daisy, draga mea !
Nimic din toate astea n-are importanță.
Daisy... Vorbește cu mine, draga mea !
Mi-am pierdut cumpătul, atâta tot !
Începu să-i vorbească însuflețit, dar cu fiecare cuvânt,
Daisy se retrăgea în carapacea ei.
Voiam să mergem la ai tăi... Te rog, Tom, nu mai suport !
Eu zic să mergeți acasă. Luați mașina lui Gatsby.
- Daisy, privește-mă ! - Du-te.
Daisy. Nu te va deranja.
Cred că înțelege că micul flirt s-a sfârșit. Daisy !
Daisy !
Vreți și voi ? Jordan ?
Nick ?
- Nick ! - Ce e ?
- Vrei și tu ? - Nu.
Tocmai mi-am amintit...
Că azi e ziua mea.
La mulți ani !
Treizeci de ani... Mă aștepta un deceniu de singurătate.
Dar lovitura grea a celor 30 de ani se estompa
pe măsură ce Gatsby și Daisy goneau prin răcoarea serii...
către moarte.
Nu mă minți ! De unde le ai ?
Pe mine mă păcălești, dar pe Dumnezeu, nu ! Dumnezeu vede tot !
Myrtle ! Unde ești ?
Tom ?
Tom !
Myrtle ! Sunt aici, oprește !
Myrtle ! Tom !
Așteaptă-mă !
Încetiniți ! S-a produs un accident grav.
Bine. Mai face și Wilson un ban.
Hai să vedem ! E musai ?
Doar ne uităm puțin. Haideți !
Dați-vă înapoi ! Faceți loc ! Aveți puțin respect !
Dacă nu aveți un motiv legitim să fiți aici, ieșiți !
Dacă ați văzut ceva și vreți să-mi spuneți,
îmi puteți spune afară, nu aici. Ați înțeles ?
Vă rugăm, faceți loc ! Doamne...
Oameni buni, faceți loc !
Dacă nu aveți treabă aici, ieșiți !
Domnule, ce faceți ? Domnule ! Domnule, vă rog să...
Ia mâna de pe mine ! Sunt bine !
Sunt bine.
Ați cunoscut-o, nu-i așa ?
Nu tocmai. Nu.
Dați-vă la o parte, domnule.
- Ce s-a întâmplat ? - A fugit în stradă.
Nemernicul nici n-a oprit mașina.
Am văzut-o eu ! Era o mașină galbenă. O mașină galbenă, mare.
A apărut de nicăieri ! Da, o limuzină Duesenberg, făcută la comandă.
Nu-i nevoie să-mi spuneți ce mașină era. Știu deja.
- Wilson, adună-te ! - Știu ce mașină era !
E supărat ! Toată lumea afară, nu vedeți că are nevoie de liniște ?
Wilson ! Abia am venit de la New York. Nu ! Wilson !
Îți aduceam coupé-ul. Stai jos ! Dă-i ceva de băut !
Mașina aia nu era a mea ! Nu știu ce s-a întâmplat azi cu ea. Hei !
- Mașina dumitale ce culoare are ? - E albastră. Un coupé.
Abia am ajuns de la New York. Da, abia s-au oprit !
Bine. Albastră...
Poftim. Lasă-ne puțin singuri.
Wilson...
A cui e mașina galbenă ?
A unui individ pe nume Gatsby. Jay Gatsby.
E un răufăcător, George. Dă petrecerile alea despre care tot scriu ziarele.
Poate cu el se culca Myrtle !
- Poate că de-aia a omorât-o. - Da, poate.
Cine știe, cu asemenea oameni ?
Nu era nevoie s-o omoare !
Gatsby...
Un asemenea individ ar trebui învățat minte...
O să plătească. Da, o să plătească.
Lașul ! Nici măcar n-a oprit !
Acum îl mai apărați ?
Îți chem un taxi, Nick. Cât aștepți, poți intra să mănânci ceva.
Nu, mersi, aștept afară.
Ce ai ?
Te rog, intră, Nick. Nu, mersi.
E abia nouă și jumătate. Nu, m-am săturat ! De voi toți.
Bună, bătrâne.
- Ce faci ? - Stau și eu aici.
- Asta văd. - Ai văzut ceva rău pe drum ?
- Femeia pe care ai călcat-o e moartă ! - Da, așa i-am spus și eu lui Daisy.
Daisy ? Tu auzi ce spui ? Cum ai putut să faci așa ceva ? Ești un laș nenorocit !
Nu striga, bătrâne ! Ești un laș nenorocit ! ...un laș nenorocit ! Nu striga, bătrâne.
Te rog. N-avea rost să op... N-avea rost ? Și cu femeia aia cum rămâne ?
- N-avea rost, a murit pe loc. - Da, era sfâșiată, am văzut-o !
Am înțeles ! A fost vina mea.
A fost vina mea. Femeia a fugit în stradă, parcă voia să vorbească cu noi.
S-a întâmplat așa repede ! Ea a încercat... Eu am încercat să virez...
Ea ? ...dar...
Daisy conducea !
Păi...
Când am plecat de la New York, era foarte agitată.
S-a gândit că, dacă șofează, o să se calmeze.
Dar femeia a sărit în fața mașinii.
S-a întâmplat așa repede ! N-a fost vina lui Daisy.
Nimeni nu trebuie să știe că ea era la volan ! Promite-mi !
Jay, du-te acasă și odihnește-te.
O să aștept aici. Toată noaptea, dacă e nevoie. Nu !
- Nu e o idee bună, Jay. - Dacă încearcă
s-o hărțuiască din cauza celor întâmplate azi după-masă...
Dacă încearcă să se ia de ea, dacă o bate cumva...
- N-o să se atingă de ea. - N-am încredere în el !
- N-am încredere. - Bine, bine !
Așteaptă aici. O să văd dacă e agitație la ei.
Te rog frumos.
Mulțumesc, bătrâne.
Ea a fost de vină, a sărit în fața mașinii. N-ai de ce să te îngrijorezi !
Am eu grijă să rezolv. Și o să am grijă de tine. O să dau niște telefoane...
Dispărem puțin. Plecăm din oraș.
Ne odihnim. Nu-ți face griji, o să fie bine.
- Bună, bătrâne. - Jay...
- E totul în regulă ? - Da, totul e în regulă.
Pe la patru, a venit la fereastră. A stat puțin acolo și...
Apoi a stins lumina. Deci...
Dă-mi o mână de ajutor, bătrâne.
Trebuia să-i spun ce văzusem. Dar n-am reușit să-i spun decât...
Jay, după tot ce s-a întâmplat, ar trebui să pleci.
În noaptea asta. O să-ți găsească mașina. Nu pot pleca acum ! Nu în noaptea asta.
Jay, pricepi că femeia a murit ?
Mâine dimineață mă sună Daisy. O să vedem cum plecăm împreună.
Daisy...
Are nevoie de timp de gândire. Herzog, discutăm ! Mulțumesc.
Are nevoie de timp de gândire. Nu, Jay, cred că Daisy...
Are nevoie de timp de gândire. O să mă sune de dimineață.
Așteaptă cu mine !
Mai e puțin și răsare soarele.
În noaptea aceea mi-a spus, în sfârșit, tot adevărul.
O vreme, am avut impresia că am multe lucruri, dar adevărul e că am sufletul gol.
Poate că de-asta inventez lucruri despre mine.
Dar vreau de mult să-ți spun povestea mea.
Vezi tu, sunt dintr-o familie foarte săracă...
Mi-a povestit despre originea lui modestă,
despre voiajul alături de Dan Cody, care l-a schimbat,
despre război, despre timpul petrecut la Oxford
și despre cum a ajuns să lucreze cu Wolfshiem.
Și în noaptea aceea am înțeles extraordinarul optimism al lui Gatsby.
M-a surprins faptul că o iubeam. Și că și ea mă iubea pe mine.
E o calitate pe care n-am mai întâlnit-o la nimeni.
Nu știam cât de deosebită poate fi o fată cuminte.
Și cred că nici n-o voi mai întâlni.
M-am gândit la cum ar fi viața mea cu Daisy,
am încercat să calculez, dacă ne-am căsători, din cât am trăi.
Ce i-ai scris atunci ?
I-am explicat de ce nu m-am putut întoarce după război.
Am rugat-o să mă aștepte până când îmi fac o situație, dar ea...
Vezi tu, mă simțeam căsătorit cu ea.
Atâta tot.
Totul fusese pentru ea. Casa, petrecerile... Totul.
Dumnezeu vede tot !
Mă scuzați, dle Gatsby. Vă caută de la Chicago.
Nu acum. Aștept un telefon personal.
Personal ? Desigur, domnule.
Dle Gatsby, azi golesc piscina, altfel o să cadă frunzele în ea.
Nu astăzi.
Nu astăzi, e așa frumoasă...
Știi ceva, bătrâne ? N-am folosit piscina toată vara. Hai să facem o baie !
Aduceți-mi telefonul la piscină !
Eu trebuie să plec, Jay.
- Trebuie să mă duc la muncă. - Înțeleg.
Te conduc.
- O să te sun. - Sigur, sună-mă, bătrâne. Te rog.
Cred că o să sune și Daisy.
Da, cred.
Da...
La revedere !
Jay !
Sunt niște oameni de nimic !
Tu valorezi mai mult decât toți la un loc.
Mă bucur și acum că i-am spus asta.
A fost singurul compliment pe care i l-am făcut.
În dimineața aceea, Wall Street vibra, ca de obicei, de zumzetul prosperității.
Dar eu nu eram în stare să muncesc.
Am așteptat să mă sune Gatsby, să-mi dea vești.
În timp ce el aștepta să-l sune Daisy.
Reședința Gatsby.
Dl Gatsby se va bucura că ați sunat !
Daisy...
Alo ? Alo ? Alo ? S-a întâmplat ceva ?
Alo ?
Alo ? S-a întâmplat ceva ?
Îmi amintesc că restul zilei a fost un pelerinaj nesfârșit
de polițiști, fotografi și reporteri de scandal.
Articolele erau îngrozitoare.
CONTRABANDISTUL ÎȘI UCIDE AMANTA
Au pus totul în cârca lui Gatsby. Aventura cu Myrtle, accidentul, totul.
Și eu nu puteam să spun nimic,
decât că nimic din toate acestea nu era adevărat.
Scumpo, tati o să aibă grijă de fetele lui iubite.
Unde mergem ? În vacanță. Trebuie să plecăm.
Doar tu, eu și tati.
Reședința Buchanan.
Pot vorbi cu dna Buchanan ? Sunt dl Carraway, vărul ei.
- Nu e disponibilă, dle Carraway. - Spuneți-i că înmormântarea e mâine.
Îmi pare rău, au plecat. Au plecat ? Știi cumva când se întorc ?
- Nu știu. - Au plecat deja.
Te rog, știu că ar vrea să participe. Dacă i-ai putea transmite...
- Dă-mi-o la telefon, te rog. - Doriți să o contactați ?
- Nu am ce să vă mai spun, domnule. - Te rog !
Alo ?
Vino...
Tom și Daisy erau oameni nepăsători. Distrugeau lucruri și oameni
și apoi se retrăgeau la adăpostul averii și uriașei lor nepăsări.
Hei ! Hei ! Afară !
Plecați ! Plecați de aici !
Am telefonat, am scris, am implorat...
Dar niciunul din sutele de oameni care se bucuraseră de ospitalitatea sa
nu a venit la înmormântare.
Și de la Daisy... Nici măcar o floare.
Doar pe mine mă mai avea. Eram singurul căruia îi păsa de el.
După moartea lui Gatsby, New Yorkul a fost, pentru mine, bântuit.
Orașul acesta,
care mă atrăgea odată ca un miraj strălucitor,
acum mă îngrețoșa.
În ultima noapte petrecută acolo,
m-am întors în casa aceea uriașă și incoerentă.
Oamenii lui Wolfshiem luaseră tot din ea.
Dă petrecerile acelea sperând că va veni și ea într-o seară.
E ca un parc de distracții ! Cum poți să locuiești singur în ea ?
Cu ea, totul arată splendid, nu-i așa ?
Muzică ! Și apoi putem dansa toată noaptea !
Vii, bătrâne ? Avem nevoie de tine !
Aș vrea să fie mereu așa. Va fi.
Mi-am amintit cum bârfeam despre stricăciunea morală a lui Gatsby,
în vreme ce el ne stătea în față, ascunzând de noi un vis etern.
E perfect ! Din imaginația ta perfectă, irezistibilă.
Luna se înălțase pe cer.
Și în timp ce cugetam cu tristețe la lumea veche și necunoscută,
m-am gândit cum se înfiorase Gatsby
când văzuse pentru prima dată lumina verde de pe docul lui Daisy.
Ajunsese atât de departe !
Și visul i se părea acum atât de tangibil,
încât nu se putea să nu și-l îndeplinească.
Dar nu știa că visul lui rămăsese deja în trecut.
Gatsby credea în lumina cea verde,
în viitorul plin de voluptăți ce se îndepărtează an cu an de noi.
Ne-a scăpat până acum, dar nu-i nimic.
Mâine vom alerga mai repede, ne vom întinde brațele mai departe
și într-o dimineață... Și tot așa trăim,
corăbii ce se opintesc contra curentului, împinse, fără încetare,
tot mai adânc în trecut.
GATSBY de Nick Carraway
MARELE GATSBY
synch BluRay © 29.03.2018 runtime 02:22.05
MARELE GATSBY
[Romanian]